Hvad er mon bedst? En Ferrari 360 eller den nye Aston Martin Vantage?
Hvad er hurtigst? Sådan en her:
Eller sådan en:
Hvilken bil vil du helst have? Sådan en:
Eller sådan en:
Hvilken bil er bedst offroad? Den her:
Eller den her:
Sandsynligvis ikke den her:
Og aproposuheld. Hvad er bedst? Det her.
Eller det her.
Så mange spørgsmål og kun en time til at besvare dem.
Vi må hellere komme i gang.
Vi begynder med et af de mest fortærskede spørgsmål.
Hvad er hurtigst? Motorcyklen?
Eller bilen?
For at få svar på det er vi taget til Thruxton—banen i Hampshire.
Den her bane har lidt afhvert.
Langsomme kurver.
Hurtige kurver.
En langside, der er lidt krum.
Og en grum, lille chikane.
For atfinde ud af, hvad der er hurtigst, fandtjeg mc'erneskonge:
En Yamaha R1.
Og en Porsche Carrera 4, —
—som bestemt ikke er kongen af gadebiler.
Den har firehjulstræk, som på en tør bane gør den langsommere.
Jeg skal ikke køre på motorcyklen, for jeg er heteroseksuel, —
— og jeg går ikke i gummibukser.
Så jeg har betroet den tjans til Niall McKenzie.
Niall er en brunette med en 40—30—30—krop—
— og er tredobbelt britisk mester i Superbike.
Hansmellemnavn er McFarlane, og han siger, —
— hansmål er atfremdyrke et avocadotræ afen sten.
Jeg kunne jo selv køre, men da der skal fart på, —
— vil jeg give nøglerne til min gamle kammerat Jason Plato.
Jason har en 90 cm lang næse—
— og har de seneste tre år kørti det britiske Touring Car—løb.
Hansmål er atvinde løbet.
Det er ingredienserne, og om cirka halvandet minut —
— vil Jason forhåbentlig have vist, at Englands motorcyklister...
...er en flok tøsedrenge.
Motorcyklen kom hurtigstfrastart, —
— men den går også fra 0—100 på 3,2 sekunder, —
— hvorimod Porschen skal bruge 5,2.
Men da de skulle bremse i kurven, fik piben en anden lyd.
Og bilen ræsede forbi.
Kom så, bil.
Se på det digitale speedometer i nederste venstre hjørne.
193 kilometer i timen, —
— og Niall bremser i etsving, som bilen end ikke bemærker.
Faktum er. Bilen har fire brede dæk og derfor et bedre vejgreb.
Men på den krumme langside fræser motorcyklen i spidsen —
— med en ubegribeligfartpå 245 kilometer i timen.
Nu mangler de kun chikanen og en vild spurtfrem til målstregen.
Kom så.
Han var ved at miste kontrollen, da han gik på ydersiden.
Jason er ude i græsset, og Niall kan...
...ikke nå det.
Wow, må man nok sige.
Bilen klarede Thruxton—banen på et minut og 35,53 sekunder, —
— mensmotorcyklen kom i mål trekvartsekund efter.
Men det er nok til, at motorcyklister godt kan holde kæft.
Detvar bedre. Her er en Mitsubishi Evo VI, —
— en gadeversion af den hurtigste rallybil på Guds grønnejord.
Densturbolader er som en hel by, stabilitetssystem ogfirehjulstræk.
Det er altsammen udmærket, men den er ufatteligtvulgær.
For de samme penge kan man få en Alfa Romeo GTV6, —
—som ikke har stabilitetssystem og turbolader og kun forhjulstræk.
Til gengæld får densudseende en mand til at creme i bukserne.
Og det er det samme med denne duo.
Her har vi en Subaru lmpreza 22B, som har en knap på instrumentbrættet.
Trykker man på den, sprøjtes der iskoldt vand på mellemkøleren.
Så har vi en BMW M Coupé, som kaster sig ud i dysten —
— uden noget mere farligt end en masse krom rundt om viserne.
Det, jeg vil vide, er:
Hvad er bedst? Japansk hightech eller europæisk stil?
I etvæddeløb viser detsig, attrodsfordelen i vejgreb—
— må Subaruen med de 280 hk spille andenviolin —
— over for BMW'en med de 320 hk.
For attjekke køreegenskaberne fikjeg selskab afKelvin Burt—
— og Mike Cross, Jaguarschef—testkører.
Og detførste, vi bemærkede, var Subaruensutrolige vejgreb.
Vi har alle sammen hørt om lmpreza 22B, —
— men jeg har aldrig før kørt i en.
Jeg havde forventet mig meget, men ikke såmeget.
Bare træd på speederen, og så er omdrejningerne i top.
Op i tredje. I kan selv tælle.
Jeg gearer op. Så hurtigt når den gennem gearene.
Den tager fysikkens love og kyler dem over skulderen.
Man kan høre dækkene kvidre løs som undulater, —
— men når man sidder her, føles den overhovedet ikke ude af kontrol.
Jeg tror, at på vores egen lille bane —
— er det den her, der er kongen. Helt sikkert.
Den er fantastisk. Men hvis man bare skal ned og hente mælk...
...ville man ende med at gøre sådan her hele tiden.
Evo VI er utrolig. Det er som at køre i en bil, —
— der er suset gennem en bling—butik og har suget alting til sig.
Den er ikke så hurtig som Subaruen, men den har én utrolig egenskab.
Jeg kører nu 160 i timen.
Og så holder den stille. Det kan flå ens milt ud.
Det er helt fantastisk. Den ligner en helt almindelig 2,0 personbil.
Dens stabilitetssystem giver den nok endnu bedre vejgreb end Subaruen.
Bagenden begynder at skride, men man skal ikke dreje kontra.
Man skal bare lade elektronikken regne det ud.
De japanere er ikke så dumme endda. Se her. Jeg drejer ikke kontra.
Den regnede det selv ud.
Enhver, der kan få den her bil til at skride ud på offentlig vej, —
— skal hentes af mænd i hvide kitler.
BMW'en. Designet af tyskere, kørt af idioter.
Noget af en konstellation, men denne her...
Den her er ganske god.
Med 320 hk er det naturligvis den hurtigste.
Og det er den mest komfortable, den man helst vil til Skotland i.
Og når man kommer til Skotland, gør man sådan her.
Det er en af de mest lethåndterlige og fornøjelige biler, —
— man kan forestille sig.
Man kommer ned til hjørnet, gearer ned, —
— og så drejer man uden at træde på speederen.
Og så er det bare et spørgsmål om at glide, så længe man har lyst.
Til man løber tør.
Styringen...
Det er store ord, men styringen er ren perfektion.
Hvis man er lidt af en bølle, er det helt perfekt.
Så til Alfaen, somjo er underskøn på ydersiden, —
— men den har også skjulte kvaliteter.
Det er langt mere end blot et kønt ansigt.
Den har også noget af en motor.
Gasresponsen er bare så sprød.
Pedalerne sidder godt til hæl og tå. Drejer til venstre. Ingen problemer.
Den understyrer, understyrer, understyrer.
Det er ikke en bil, der er nem at køre galt i.
Jeg har nu forsøgt alt i mit begrænsede repertoire —
— for at få den her bil til at gøre andet end at køre stabilt, —
— og det vil den ikke.
Jeg har prøvet det, der var sjovere, men den er sikker.
Den er sikker.
Det bliver ikke nogen god konklusion.
Hvad angår vejgreb og offroad—kørsel vinder en af de to japanske biler.
De frembringer mere end 1G i kurverne.
Evo VI går fra 0 til 100 og tilbage til 0 på 6,7 sekunder.
Hvilken en af dem er så bedst? Den dér.
Men hvis man vil køre sidelæns, skal man vælge BMW'en.
Den er simpelthen så sjov at køre i. Og så har vi Alfaen.
Hvad tilføjer den? Det er vel den obligatoriske tøs.
Den er jo italiensk, og når det handler om stil, —
— så rammer italienerne altid plet.
NÅR BILER ER EN LIDENSKAB
ER BRÆNDSTOFFET FRA SHELL
Så er det Ferrari—tid. Savletid.
Og her er den så. Den nye 360'er.
Den kombinerer Evo'ensslagkraft med M Coupéskøreglæde.
Og så er det en Ferrari, hvilket gør mig helt blød i knæene.
En sådan kombination gør naturligvis det her til —
— den mest eftertragtede bil i verden, ikke?
Jo, men ikke nødvendigvis.
For der er kommet en stor, britisk udfordrer.
Det her er, som I alle ved, en Aston Martin DB7.
Det er det bare ikke. Det er en DB7 Vantage.
Et kørende tordenvejr, der koster omtrent detsamme som Ferrarien, —
— men har endnu mere slagkraft.
Lad os prøve at se, hvad vi snakker om, ikke?
Det dér er en seksliters V12—motor, —
— som er skabt ved, at man har svejset to Mondeo V6'ere sammen.
Ikke spotte. For det første er der ikke noget galt med en Mondeo V6, —
— og for det andet er den bygget af Cosworth.
Detstore spørgsmål er dog, —
— om den britiske shirehest kan slå den italienske fuldblodshingst.
I et kapløb fra 0 til 100 er det dødt løb.
Begge klarer det på 4,6 sekunder, men så trækker Ferrarien fra.
Astonen har måske nok 420 hk, mensFerrarien kun har 400, —
— men 360'eren er letsom linguini, og Astonen er 100% britisk bøfkød.
Den nye Vantage ser ikke så godt ud som en standard DB7.
Men hvad gør også det? Og 360'eren er ikke lige så pæn som 355'eren.
De har hævetsnuden.
De har gjortkabinen stor nok til etsæt golfkøller.
Jeg synes, de har ladet praktiske hensyn komme i vejen for kunsten.
Men den erjo ikkejust grim, så her har vi—
— de to flotteste og hurtigste biler, der kan købesfor penge.
Lad oskigge på Astonen først.
Indeni er der træ og læder. Det er meget britisk.
Men selv om der er to bittesmå sæder bagi, —
— er det en topersoners, og den er ret trang.
Motorcomputeren sidder under forsæderne, —
— så loftshøjden er minimal.
Kører man i mere end en halv time, vil ens hår ligne en ambolt.
Utroligt nok er Ferrarien mere rummelig.
Jeg kunne jo have hat på.
Og der er enorme mængder aluminium og læder.
Der er tilmed en radio. Det er fantastisk.
Man kaster den bare ind i kurven, —
— og så er det som at dirigere et perfekt synkroniseret orkester.
Hver eneste lille del —
— synes at arbejde i perfekt harmoni med alt andet.
En smule overstyring. Jeg drejer lidt kontra.
Men der er minuser. Jeg kan ikke lide det billige digitalur.
Og jeg afskyr det knapstyrede gearskifte.
Lad mig demonstrere. At geare ned går fint.
Man trykker her til venstre, og pedalen reagerer ved hvert skift.
Det er smaddergodt.
Men der er et problem, når man gearer op igen.
Lad mig demonstrere det for jer.
Så går det løs. Flad pedal.
Og op i femte.
Det er rædsomt!
De siger, at 70% af alle købere vil vælge den her gearkasse —
— i forhold til normalt manuelt gear. Så er de alle sammen idioter.
Den her bil forvandler pølsefingre —
— til den lækreste svinemørbrad.
For derefter at søle den ind i snot. Jeg hader den her gearkasse.
Menjeg kan ikke finde noget at udsætte på Vantage.
At køre i Ferrarien er som at ride på en græshoppe.
Den smutter fra hjørne til hjørne.
Den råber ad dig og vifter med armene.
Astonen er helt anderledes.
Den dulmer. Den masserer dine skuldre ind i babyolie.
Den overstyrer. Jeg styrer lidt kontra.
Jeg har oplevet biblioteker, der var mere hektiske.
Jeg drønede rundt hele dagen, og konklusionen overraskede mig.
Hvisjeg kun måtte beholde én, —
— villejeg, Jeremy Clarkson, Ferrari—nørden, —
— vælge en Aston Martin.
Trods Ferraris forsøg på at gøre 360'eren mere brugervenlig —
— er det her bilen, man ville vælge at bruge til hverdag.
Den er så meget nemmere at håndtere, og den ser bedre ud.
For mig er udseendet halvdelen af fascinationen ved en Ferrari.
328'eren er betagende. 355'eren er fantastisk.
Og så er der 360'eren.
På en solrig søndag eftermiddag, hvor man bare vil fyre den af, —
— giver den Aston Martinen baghjul.
Men jeg er bange for, —
— at Ferrari ikke er ældet med ynde. Den har mistet sit gode udseende.
Men det kunne være værre. Den kunne have setsådan her ud.
Den kan køre 225 km/t og går fra 0 til 100 på 6,6 sekunder.
Den vejer tre tons.
Det er en Lamborghini LM 002.
Sikke en maskine.
Lamborghinis offroader var tiltænkt militæret.
Italiensmodstykke til AmerikasHummer.
Som militærkøretøj slog den aldrig rigtig igennem, —
— for hvis du kan finde en soldat, der kan være i det her førersæde, —
— vil han ikke være stærk nok til at træde koblingen i bund.
Derfor forsøgte de atsælge den til private, —
—som var skræmtfra vid og sans af densstørrelse.
Alt ved den er enormt.
Hængslerne ligner noget fra en lade fra 1600—tallet.
Og så er der de gigantiske hjul. De har kulfiberflader, —
— så de kan køre i løst sand.
De koster 1.500 pund stykket.
Under motorhjelmen finder vi den samme 5,7—liters, —
— 48—ventilers V12—motor, som sidder i en Diablo.
Men i den her er den droslet ned til at yde 445 hk, —
— og den er monteret så højt, at man kan køre i en meter dybt vand.
Og så kan man lege find oliepinden.
Og mens man gør det, kan man slå lejr i køleren.
Indeni er der overraskende nok kun plads til fire.
Men omme bagi finder vi sæder til fire mere, —
— som nyder at køre al fresco.
Herunder har vi brændstoftanken, som, hvis man fyldte den helt op, —
— ville koste én 200 pund.
200 pund for at fylde tanken!
De holdt op med at producere den for ti år siden, —
— men der findesstadig nogle få, der skræmmer livet afbørn —
— ogfår andre bilister til at holde afstand.
Jeg kører nu ned ad en typisk gade i London, —
— og der kommer en bil fra den modsatte retning.
Der kommer faktisk fem biler imod mig.
Så hvem bakker mon?
Dem eller mig?
Hele vejen tilbage. Hele vejen.
Så det her kan megetvel være den bedste offroader i verden.
Men utroligt nok er det ikke den hurtigste.
Det er den her.
Det, du ser her, er Colin McRaes forestilling om en offroader.
Den har kun en tolitersmotor, men takketvære turboladeren —
—sender den 300 hk ud til firehjulsdriften.
Og det er nok til atfå en til at gøre i bukserne.
Her sidder jeg så med manden selv.
Dog på en usædvanlig bane, skal det lige siges.
Silverstone!
Silverstone er til motorløb.
Og selv om rallybiler kan udstyres medstørre bremser og dæk, —
— er det ikke rigtigt nogetfor dem.
Men hvad laver vi så her?
Hvad er det, der foregår?
Vi skal nu afholde et løb, —
— hvis lige aldrig før er forsøgt nogen steder overhovedet.
Her er et kort over Silverstone, og ved mållinjen ser I tre prikker.
Den grønne prik er denne V6 Ford Cougar, —
— som jeg skal køre banen rundt i, så hurtigt jeg magter.
Den gule prik er Colins Ford Focus, —
— og den røde er denne Stewart Ford med en V10—motor med 800 hk.
Og føreren? Det er jo Johnny Herbert.
Okay, drenge, er vi klar?
Klar, parat, kør.
Godt. Kom så.
Et firbenet dyr, der bjæffer.
Jeg kan ikke se dem.
Et æsel?
Nej, der er færre bogstaver. Vil du sætte efter ham?
De var ikke bekymrede over, atjeg tyvstartede.
Colin havde ikke engang fåetsin hjelm på.
Jeg begynder at fornemme, hvordan en verdensomsejling føles.
Jeg er helt alene herude. Kun mig om min maskine.
Her kommer Hangar—langsiden.
Med alle de hestekræfter æder han sig igennem alt, som var det kiks.
Men han gav mig etforspring på 44 sekunder, for pokker.
Jeg har 170 hk i min Cougar. Det er ikke just nogen slapsvans.
— Og det er Johnny heller ikke. — En elefant kan vel bjæffe.
Herligt, en våd bane.
Jeg har det. En hund.
Jeg hørte Formel 1—bilen starte, men jeg er allerede halvvejs.
Han skal køre dobbelt så hurtigt som mig bare for at indhente mig.
Og det er én ting at indhente mig og noget helt andet at overhale mig.
Colin elskede den halvvåde bane, som han kunne glide på.
TrodsFormel 1—bilenshastighed vidstejeg, —
— at han startede et minut og 20 sekunder efter mig.
Han havde ikke en chance.
Kom så. Under broen.
Jeg kan stadig ikke se dem. Og så ind i komplekset.
Jeg manglede kun tre kurver, og Colin var kun nåettil Abbey, —
— og Johnnyvar ikke til atse. Men så...
Jeg tror, jeg kan se Focusen.
Jeg har Focusen lige i hælene. Nu går det da helt galt.
Han indhenter mig!
Han har en toliters motor, og han er efter mig. Kom nu.
Mere vejgreb, mere fart. Mere et eller andet. Kom nu.
Der er den sidste kurve. Jeg vinder!
Nej, det gør jeg ikke.
Formel 1—bilen klarede en omgang på et minut og 33,82 sekunder.
Colin var forbløffende 37 sekunder langsommere, —
— ogjeg var bare ynkelig. Man skulle tro, jeg havde bakket.
Disse billeder fra Colinsbil viser StewartFordensutrolige fart.
Og her ser man hastighedsforskellen i de sidste to kurver.
Vi kommer ind i billedetsamtidig. Se, hvem der forsvinder først.
For atfejre sin knusende sejr gik Johnny helt amok.
Ogfor atstraffe migfor at køre i vejen —
— gav Colin mig en snurretur. Eller 30.
En Cougar er en fantastisk bil, men i dag blev den totalt udraderet.
Jeg skulle have haft sådan en her.
Det er en australsk Holden HSV, —
— og den er udviklettil det her.
Det her er nok det mindst kendte motorløb:
JamesHarvey 1000—løbet.
Det kørespå en 6,5 kilometer lang bjergrute, —
— og bilerne når op på hastigheder over 270 i timen.
Men man ser ikke bare førerne køre.
Kommentatorerne kan interviewe dem om hændelser, mensløbetforegår.
Jeg kørte op påsiden afJohn, og så kørte han ind foran mig.
Vi har lige talt med ham. Han siger, det var din skyld.
Det er typisk John.
Der kommer et fint skilt op. Hvad står der:
Sidste omgang.
— Her står nogle folk. — Har du tid til atvinke?
Det er etfedt løb. Uheldene er storslåede, —
— løbet er tæt, og banenskonge er en Holden V8.
En bil, som man nu kan købe her i landet.
Detførste indtryk er ikke positivt.
Den ligner en Vauxhall Omega med fjollede sølvskørter.
Men ladjer ikke narre, for det her er en kontinentknuser.
Tchaikovsky gav os 1812 Ouverturen. Led Zeppelin gav os Black Dog.
Og Holden har givet os det her.
Det er lyden fra en 5,7—liters V8—motor, som yder 300 hk.
Og det er nok til atforstyrre nabolaget godt og grundigt.
Her ser I landsbyen Barnsley, førjeg kørte igennem den.
Og her ser I den bagefter.
Denne bil har en enæggettvilling. Den gamle Aston Martin Vantage.
De har præcis den samme lyd, gearkassen følespåsamme måde, —
— og de følesbegge større, end de er.
Og det er noget afen bedrift, for den er retstor i forvejen.
Man skulle tro, den ville krepere, hver gang den nåede etsving.
Men nej. Den ligner måske nok enjetdrevet bulldozer, —
— men den er rap.
Og når du så er færdig med at tordne omkring, —
— som om du har ild i bagen, —
— så sætter du den i sjette gear, så du ved 80 kilometer i timen —
— kører med 1.000 omdrejninger.
Så skruer du en anelse op for airconditionen, —
— og så svæver du hjem i næsten total stilhed.
Det er som at køre i en katedral, men i stedet for en træbænk —
— har man et fremragende sæde, der smyger sig om baller og ryg.
Det er som at sidde på Claudia Schiffer.
Her er den så.
Fire døre. 0 til 100 på 6 sekunder og en tophastighed på 256 i timen.
Og alt dette for under 40.000 pund.
Jeg gjorde alt for at finde en bil, der kunne dyste mod den, —
— men det lykkedes ikke.
Men hvem vil også have en dyst, når man kan få en krig?
I 50 år har Jaguar og BMW jagtet den samme type kunder—
— med den samme type biler.
BMWpraler med, at ElvisPresley havde sådan en her.
Men Jaguar siger. "Ja, men Frank Sinatra havde sådan en her."
FørstBMW'en.
507'eren havde en 3,2—liters V8—motor med 150 hk, —
— og den kunne køre 217 kilometer i timen.
Men selv om den var 50'ernes drøm, blev der kun solgt 253 af dem.
Måske fordi den i 1953 kostede svimlende 4.000 pund.
Otte år senere kom Jaguaren, som kostede det halve—
— og havde flere kræfter.
Den kom aldrig til at køre de 240, som Jaguar påstod, den kunne, —
— men detvar designet, —
— der fik voksne mænd til at bryde grædende sammen.
Senere forurenede de E—typens sjæl ved at smide en V12—motor i den, —
— men det betød intet, for da den her kom i handlen i 1974, —
— og det her er den sidste E—type, der er produceret, —
— havde BMW opgivet ideen om topersoners cabrioleter —
— og var taget til Touring Car—løb.
I årevishavde de teten. Førstmed CSL Batmobilen —
— og senere med CSi'erne her.
Men så dukkede Jaguar op med et par XJS'er med V12—motor, —
— og i 1982 gik mesterskabettil Coventry.
De to hovedpersoner er tilmed gået i krig over konflikten.
BMWstod for motoren i denne Fokker Wolf 190.
Der sad en 4,2—litersJaguar—motor i denne Scorpion—kampvogn.
Men tvisten er endnu ikke afgjort.
BMWhar meddelt, at den nye Z8 er mere end blotJamesBondsnye øse.
De vil rentfaktisk producere den med en femliters V8—motor.
Og hvorfor så det?
Fordi Jaguar netop har produceret etjagerfly med fire hjul.
Den hedder XK180.
Den blev til, da en flok mænd begyndte at mødes lørdag morgen —
— på Jaguar—fabrikken.
De gik under navnet lørdagslogen, —
— men nu er de blevet anerkendt som "holdet bag særlige biler".
Det er et godt navn, for den her bil er virkelig noget ganske særligt.
Det er svært at tro, at det bare er en forkortet XK 8, —
— der gemmer sig under dette kønne karosseri.
Den føles så anderledes. Den føles så levende.
I en Holden vænnede jeg mig til en støjende bil, —
— men det her er i en liga for sig.
Hvis du kan forestille dig Prodigy spille i udstødningen på en TVR, —
— ville du kun være halvvejs.
Jeg ville have spillet noget musik, men Jaguaren har medbragtsin egen.
Svagheder? Selv om styringen ganske enkelt er forrygende, —
— er den svær at placere på vejen, fordi forruden forvrænger alting.
Det er som at se verden gennem bunden af en flaske.
Forruden kunne have været mindre svunget, —
— men så ville bilen ikke have setså godt ud.
Og den ser altså godt ud.
Virkelig godt.
Under motorhjelmen finder vi Jaguars fireliters V8—motor med kompressor.
Kompressoren er bare lidt større, —
— og alt det miljøvenlige pjat er blevet fjernet.
Det er derfor, den hedder XK 180.
Fordi den kan køre 180 miles i timen.
Det er bare en skam, at den aldrig vil komme i produktion.
Trist, men i dettredje årtusind skal krigen mellem Jaguar og BMW—
— udkæmpesmed fire døre.
BMWhar denne nye M5 med 400 hestekræfter.
Og Jaguar har denne XJRmed 370 hk.
For ikke atvære partisk får I deresspecifikationer her.
400 HK, 0—100: 5,3 SEKUNDER TOPFART: 250
PRIS: 59.995 PUND
370 HK, 0—100: 5,3 SEKUNDER TOPFART: 250
PRIS: 51.705 PUND
Hvis jeg skulle udpege en vinder, ville jeg vælge Jaguaren.
Men vi har vist brug for noget modvægt.
Og her kommer han.
Min gamle sparringspartner fra Top Gear, Tiff Needell.
— Og hans skjorte er grim som altid. — Men jeg er stadig med i Top Gear.
Ja, men det gør ikke skjorten pænere. Sæt dig nu ind i din vulgære BMW.
— Lad os høre, hvordan den er. — Mig en fornøjelse, Jeremy.
Den her M5 er ganske enkelt superb.
Det er en fantastisk maskine.
På denne bane i Millbrook —
— satte jeg den nye hastighedsrekord for personbiler med 312 i timen.
Og når jeg nu kører sølle 190 i M5'eren, —
— føles det som at køre 110 på motorvejen.
Den kører så glat og stille.
Det her er simpelthen en helt igennem strålende bil.
Åh nej.
Kom nu, Tiff. Kom nu af vejen med din usle værnemagts—bil.
Godt så. Tyg på den her.
Nå, han giver sig ikke. Så er løbet i gang.
Åh nej. Jeg har nået grænsen ved 250 i timen.
Nej!
Jeg er nødt til at lade ham overhale.
Han trækker ind. Jeg fik ham. Åh nej!
Grænsen er nået! Jeg kan kun køre 250!
Kom nu!
Han har også fartspærrer. Så må det vel være uafgjort.
Han skal få tørt på et andet sted.
Meget imponerende, men Jaguaren kan også lave power slides.
Og selv når vi kommer ud på Alpine—testbanen, —
— vil du ikke kunne ryste mig af.
Er det, hvad du kan præstere? Det er ynkeligt.
Kom nu.
Jeg fatter ikke, at han kan følge med med den ølmave, han slæber på.
Jeg må anstrenge mig lidt mere.
Man får kraft øjeblikkeligt fra kompressoren.
Og så rider man på en bølge af drejningsmoment ind i næste sving.
Det her er virkelig den mest utrolige, —
— formidable, vidunderlige maskine. Jeg elsker den.
Den er fantastisk. En firedørs sedan med 400 hk, —
— en femliters V8—motor, og den har oceaner af drejningsmoment —
— og masser af vejgreb.
Det er en tysker, Tiff.
Og den koster 9.000 pund mere end denne her.
Du kunne købe en Jaguar og få skjorter for resten af pengene.
Han flyver! Jeg flyver!
Han tror, det er forbi.
Og det er det nu.
Bare rolig. Jeg er ikke færdig endnu.
Jeg vil bekæmpe ham påstrandene, bekæmpe ham på landingsbanerne.
Jeg overgiver mig aldrig.
Der kan I se. BMW M5 er faktisk den bedste af de to biler.
Den har flere kræfter, bedre styring og er klart overlegen.
Så er det tid til at køre hjem.
Hvad siger du så, Tiff?
Mærk kraften fra en Jaguar—motor.
Mærk kraften!
Du er færdig!
Det her er sjovt. Men det, jeg allerhelst ville gøre —
— ved Tiff og hans infernalske, vulgære BMW, —
— er det her:
Så I, hvordan Mercedesforsøgte at kopiere min ide i åretsLe Mans?
Flot at gå i luften med 320 i timen, —
— menjeg skal have æren for atstarte trenden.
Jeg har kørten Yugo over med en kampvogn.
Jeg har brugt et par FSO Polonezer som kastagnetter.
Jeg har revet en Lada over på midten.
Ogjeg har smidt en Porsche ned oven på en campingvogn.
Kan I gætte, hvem der står for skud i år? Nej, I tager fejl.
For, mine damer og herrer, —
— det er en Hyundai Accent GLSi.
Nu er der sikkert en masse mennesker i fløjlsbukser, der tænker:
"Det er jo en splinterny bil fyldt med hidtil usete detaljer."
Og de har ret. Hvis jeg trækker i dette håndtag, åbner døren.
Så sætter man sig ind, drejer nøglen, —
— og så vækkes den 1,5—liters motor.
Der er ikke noget, der kommer som en grim overraskelse, —
— men der er heller ikke meget atsynes godt om.
Hvis jeg træder på højre pedal, kører jeg en anelse hurtigere.
Hvis jeg derimod træder i midten, bremser jeg.
Og hvis jeg drejer dette runde aggregat således...
...kører bilen om hjørnet.
Hvis jeg drejer knappen her, varmes bilen op.
Hvis jeg drejer den til venstre, køles den af igen.
Der er en dims i midten, der kan opfange radiobølger.
Og så er der det vigtigste:
Visse ting her i bilen kan bevæges ved hjælp af elektricitet.
Hvis jeg trykker på knappen her, kører vinduet ned.
Men vil jeg af med den her rude, kan jeg finde på noget meget bedre.
Hyundaien skal dø, fordi den er fra Korea.
Et land, hvor de spiser hunde.
De spiser ikke kun hund til jul. Der er også lidt til første juledag.
Dajeg kommer fra et dyreelskende land, viljeg tage hævn —
— ogforvandle denne Accent til en racerbil.
I etstockcarløb.
Og til min hjælp er ilet en flok dyreaktivister og hundeelskere, —
—som er dukket op med deresbiler, og...
Åh nej. Hvad laver han her?
Tiff, du hader jo hunde.
Ja, de gør, hopper op ad en og skider overalt.
— Hvad laver du så her? — Jeg hader dig endnu mere.
Er du kommet helt herned bare for at smadre mig?
— Og det kan du klare i den her? — Smut ned i din Hyundai.
— Vi ses derude. — Ja, mon ikke. Jeg skal vise dig.
Godt. Slip krigshundene løs.
Jeg besluttede atskubbe den hundehadende Tiffrundt på banen.
Menjeg opgav min plan, da han begyndte at bruge skældsord.
Flyt dig!
Hver køter er sig selv nærmest.
Du slipper ikke fra mig. Jeg skal nok få ram på dig.
Du gør værre, end du bider.
Min doggybag er gået af!
Den kan stadig køre!
Selv efter doggybaggen blev udløst.
Så kører vi igen!
De fleste skiftedestil attage en luns af Accenten, —
— men pludselig blev Tiff en hund efter mere—
— og ville gøre det af med mig.
Han ramte forbi.
Ogjeg besluttede at lade hunden forblive begravet.
Men såslog han til igen med omkring 650 i timen.
Forbier igen.
Han var som en terrier og angreb igen og igen.
Og da alle andre var ude, blev det en duel.
Men daslagetskulle stå, blev detynkeligt.
Detvar dog nok til at dræbe hans Triumph Dynamite, —
— og den rasende Tiffbesluttede attage sin hævn manuelt.
Og det gik heller ikke.
Kors i røven!
Selv dajeg var blevet kørtover, var der stadig liv i tæven.
Såjeg tog den med en tur på en restaurant, jeg kender.
Det er da løgn.
Vi har straffet den hele dagen, og den gør stadig modstand.
Se, jeg bløder.
Det skal du få betalt, smukke.
Hilspå min store kammerat. Han hedder Derek, han er kok, —
— og han vil vise voresHyundai, hvordan det er at blive spist.
Førstskræller vi skindet af ogfjerner den ubrugelige indmad—
— ved hjælp af en gigantisk pincet.
Den kan såsmidesud, da denjo er ubrugelig.
Så løfter vi forsigtigt bilen og lægger den i en Moulinex—blender.
Vi sætter den på ekstratryk og venter, til bilen er fladmast.
Lad saften sive ud og sæt den derefter forsigtigt påjorden.
Det herlige er, at den nikkende hund er uskadt, —
— og at bilensudseende og ydeevne er væsentligtforbedret.
Det var så det.
Vi ses næste gang.
Oversættelse: Martin Mathiasen Scandinavian Text Service 2006